Leif Ljungqvist: Jaa, den är ganska mer i den här tonen.
FHL Håkan Ström: Mörkt blå, helt enkelt?
Leif Ljungqvist: Jaa, mörkt blå är den alltså.
F: Jaha.
Leif Ljungqvist: Det är den,
F: La du märke till några detaljer på den här täckjackan? Det finns ju jackor som är väldigt sydda i rutmönster och -?
Leif Ljungqvist: Rutmönster, ja.
F: Det var det?
Leif Ljungqvist: Jaa,
F: Den här lite fluffigare typen då eller -?
Leif Ljungqvist: Inte den här riktiga dunjacks-modellen, ingen lyxvara va', utan det var en enklare "knegarjackan" med glesare uppsytt täcken, så upplevde jag det som.
F: Mm.
Leif Ljungqvist: Det var också bara såna där stillbilder man får. Det är frågan om sekunder.
F: Mm.
Leif Ljungqvist: Men det är ungefär (ohörbart)-.
F: Ingenting med dom här utpräglade axeloken som var populära för en tid sedan, den biten så att säga avvek då från övriga delen av jackan?
Leif Ljungqvist: Nehej, inte vad jag kan minnas.
F: Sen har du då tydligen ingen minnesbild av, så att säga, mittpartiet av kroppen - ?
Leif Ljungqvist: Nej, nej.
F: - Utan du hade däremot då lagt märke till den här personens anklar, sa du?
Leif Ljungqvist: Mm.
F: Kan du utveckla den biten lite närmare?
Leif Ljungqvist: Jaa, det är väldigt tydligt.
Det är därför jag kan avgöra hans klumpiga steg. Bredbent lunka han då iväg in i gränden och börja jogga.
Och jag har så klart för mig hur jag ser hans byxor då som ligger som en slags (ohörbart) runt benet utan att fladdra, så ser jag hans anklar mot snön.
Det vart en sån väldig kontrast där va', då kan man urskilja det här med lågskor då och så korta långbyxor. Nu vet jag inte nu når ju inte byxorna långt ner när man böjer knäna i och för sig va", men det verkade fattas lite grand på byxornas längd.